USKYLDENS TID
New York City i 1870-årene
Vel...
Jeg trodde ikke Mingotts ville våget det.
Vise henne frem slik. Ved siden av May Welland!
Besynderlig!
Hun har jo hatt et "besynderlig" liv.
Tar De henne med på Beauforts ball?
Da blir det neppe snakket om stort annet.
God aften, Mrs. Welland. - May!
Newland!
Du kjenner min niese, grevinne Olenska?
Grevinne.
Jeg håper du har fortalt grevinnen det.
At vi er forlovet.
Jeg vil at alle skal vite det.
La meg kunngjøre det på ballet i kveld.
Hvis du kan overtale mamma.
Hvorfor endre det som er bestemt?
Fortell det selv. Hun husker deg.
Jeg husker at vi lekte sammen.
Jeg husker alle her- i nikkers og mamelukker.
Du var fæl!
Du kysset meg bak en dør en gang.
Men det var Vandie, som aldri så min vei, jeg var forelsket i.
Ja, du har vært lenge borte.
Århundrer!
Så lenge at jeg tror jeg er død og begravet og dette er himmelen.
Det måtte skje, som det gjorde i de dager, -
- som det pleide.
Mrs. Julius Beaufort ankom uledsaget av sin mann -
- rett før "Juvel-arien", -
- og, igjen som vanlig, reiste seg ved slutten av 3. akt og forsvant.
New York visste da at en halv time senere -
- begynte Beauforts årlige operaball.
Vogner ventet utenfor under hele forestillingen.
Det var kjent i New York, men aldri innrømmet, -
- at amerikanere har mer hastverk med å forlate -
- enn å oppsøke forlystelse.
Beauforts hus var et av de få i New York som hadde ballsal.
Dette rommet, innestengt i mørke 364 dager i året,-
- skulle kompensere for sorgfylte forhold i familiens fortid.
Regina Beaufort kom fra en gammel familie i Sør-Carolina.
Men mannen, Julius, som gikk for å være engelsk, -
- var utsvevende, spydig og av mystisk opphav.
Giftermålet sikret ham sosial posisjon om ikke akkurat respekt.
Newland Archer gikk ikke innom klubben, slike unge menn pleide, -
- men dro rett til Beaufort.
Han ønsket at kunngjørelsen av forlovelsen -
- skulle trekke sladderen vekk fra grevinnen, -
- og vise hans hengivehet for May og hele hennes familie.
Beaufort-huset var planlagt med stor dristighet.
Ingen trang korridor til ballsalen.
Man spaserte høytidelig opp en "allé" flankert av salonger.
Men det var kun ved å legge veien gjennom det røde rommet, -
- man fikk se "Vår på ny", -
- det omdiskuterte nakenbildet av Bouguerau, -
- som Beaufort var freidig nok til å stille ut.
Archer likte slike utfordringer av konvensjoner.
Han var kritisk til konformitet privat.
Men offentlig forsvarte han familie og tradisjon.
Deres verden balanserte så fint-
- at dens harmoni kunne knuses av en hvisken.
Archer moret seg egentlig litt over sine likemenns nennsomme hykleri.
Lawrence Lefferts, f. eks., var New Yorks fremste autoritet på form.
Hans vurdering av dansesko ble aldri trukket i tvil.
Når det gjaldt hemmelige stevnemøter -
- var han en sann mester.
Gamle Mr. Sillerton Jackson var like stor autoritet på familie -
- som Lawrence Lefferts var på form.
Den dystre historie om grevinne Olenskas europeiske ekteskap -
- var en skatt han var snar til å grave opp.
Han hadde alltid på seg en oversikt over alle skandaler -
- og mysterier som hadde ulmet under overflaten -
- de siste femti årene!
Julius Beauforts hemmelighet var måten han gjorde ting på.
Han kunne ankomme diskré som gjest i sitt eget selskap.
Og gå tidlig til en mer beskjeden, -
- men velgjørende adresse på østkanten.
Beaufort var dristig i sin forretningsvirksomhet.
Men i personlige forhold var han totalt fryktløs.
Archers forlovede hadde intet med disse intrigene å gjøre.
May Welland representerte alt det beste i deres verden.
Alt han æret i livet. Og hun forankret ham i det.
Jeg har fortalt alle mine venner, slik du ønsket.
Det skulle bare ikke vært på et ball.
Det verste er at jeg vil kysse deg.
Men det kan jeg ikke.
Newland!
Fortalte du det til Ellen?
Nei, jeg fikk ingen anledning.
Hun er min kusine, Newland!
Hun har vært så lenge borte. Og hun er så følsom...
Jeg skal fortelle det. Men hvor er hun?
Hun bestemte seg for å bli hjemme i siste øyeblikk.
I siste øyeblikk?
Hun var redd kjolen ikke var smart nok.
Alle syntes den var så nydelig, men hun reiste hjem med tante.
Meget vakker!
Meget sjenerøst!
I min tid var en kamé i perler tilstrekkelig.
Men det er vel hånden som eksponerer ringen?
Den nye innfatningen viser stenen så skjønt.
Men virker litt enkel for eldre øyne.
Ikke mine, vel? Jeg liker alt nytt.
Mine hender er pleiet hos den store Roché i Paris.
Noe for May. Få se, barn!
Hånden virker så herdet.
Disse moderne beskjeftigelsene sprer leddene.
Men huden er hvit. Når blir bryllupet?
Så snart som mulig, hvis bare De kunne støtte meg.
De må bli bedre kjent med hverandre.
Alle i New York har alltid kjent hverandre.
Ikke vent til det slutter å bruse.
La dem gifte seg før faste.
Jeg kan få lungbetennelse, og jeg vil holde bryllupsfrokosten.
Selv om hun ikke hadde vært Mays bestemor, -
- ville hun likevel vært den første de avla forlovelsesvisitt.
Hun var ikke bare denne verdens matriark, -
- hun var dens "enke-keiserinne".
Halve New York var i slekt med henne.
Og resten kjente hun via giftermål eller omtale.
Selv om rødbrun sandsten var det vanlige, -
- bodde hun staselig i et stort hus av lys kremfarget sten, -
- i en utilgjengelig villmark ved Central Park.
Den tunge kroppen hadde lenge gjort det umulig å gå i trapper.
Så hun etablerte seg med sin typiske selvstendighet i 1. etasje.
Fra stuen var det et uventet innsyn til henne soveværelse.
Besøkende lot seg bestyrte og fascinere av dette arrangement.
Det vekket minner om scener fra franske romaner.
Det var slik kvinner med elskere levde i de onde, gamle dager.
Hadde hun ønsket seg en elsker, ville hun fått det.
Nå nøyde hun seg med den lidenskap som søkte hennes dør.
Og fremskynde unionen mellom Newland Archer -
- og barnebarnet May.
Med dem ville to av New Yorks fornemste familier bli forenet.
- Ellen! - Mine damer. Archer!
Beaufort! Hvilken sjelden ære!
Unødig sjelden, vil jeg si.
Jeg traff grevinnen på Madison Square-
- og jeg fikk følge henne hjem.
Du vet selvsagt om May og meg.
Jeg skulle visst fortalt det på operaen.
Så hyggelig!
Man forteller ikke slikt til den første og beste.
Forsiktig, så ikke ringen hekter seg fast i ermet.
Far vel!
Kom og besøk meg en dag!
Ellen skulle ikke spasere på 5. Avenue med Julius Beaufort.
Dagen etter hennes hjemkomst!
Skamløs opptreden!
Selv hans kone må vite om Annie Ring.
Sillerton Jackson nøt sine besøk hos familien Archer -
- ut over selve middagen.
Newland Archers mor og søsteren Janey var begge sky -
- og deltok lite i selskapslivet.
Men de holdt seg informert via sin ungkarsvenn.
Det er visse nyanser Beaufort ikke får med seg.
Han er jo så vulgær!
Men han kan økonomi. Forretningsstanden stoler på ham.
Bestefar Newland pleide alltid si til mor:
"Ikke presenter denne Beaufort for pikene."
Han har iallfall hatt fordelen av å omgås gentlemenn...
Archers og Mingotts -
- var to av de mest solide grenene på New Yorks familietre.
Mingotts omfavnet Mays tradisjonsbundethet-
- og tolererte Ellens ukonvensjonelle stil.
Men Archers familie holdt fast ved det gamle.
Hans mor og søster var totalt avhengige av ham.
Han ville alltid være, forsikret Mrs. Archer, -
- deres "sterke, høyre hånd".
Var vår nye kusine også på ballet?
Mingotts støtter henne - tar henne med i operaen.
Jeg beundrer deres korpsånd.
Men hva har min sønns forlovelse-
- med denne kvinnens bevegelser å gjøre?
Hun gikk nå iallfall ikke på ballet.
Hun viste såpass anstendighet.
Bruker hun hatt eller kyse om ettermiddagen?
Kjolen i operaen var så ordinær.
Hun utviste godt skjønn da hun sløyfet ballet.
May sa at grevinnen syntes kjolen ikke var smart nok.
Stakkars Ellen! Hun ble så eksentrisk oppdratt.
Hva kan man vente seg-
- av en pike som kler seg i svart atlask på sitt debut-ball!
At hun beholdt navnet Ellen da hun giftet seg!
Jeg ville valgt Elaine.
Hvorfor det?
Jeg vet ikke...
Det virke mer...
... polsk.
Iallfall mer iørefallende, og det kan hun neppe ønske.
Hvorfor ikke det?
Hun giftet seg håpløst, men var det hennes skyld?
Skal hun da luske omkring som i vanære?
Hun har levd et ulykkelig liv, men blir vel ikke derved en paria?
Det er sikkert også Mingotts oppfatning.
Jeg trenger ikke noe stikkord fra dem.
Jeg hører hun er på utkikk etter hus. Hun blir boende her.
Jeg hører hun har tenkt å la seg skille.
Det håper jeg.
Forståelig, for ekteskapet var uutholdelig.
- Men det går noen rykter... - Jeg har hørt dem. Sekretæren...
Han hjalp henne til å komme unna mannen.
Greven skal ha holdt henne som fange.
Greven hadde sin egen...
... livsstil.
- Du kjente ham? - Hørte om ham i Nice.
Vakker, ble det sagt, men...
Fæl til å flørte.
Når han ikke var sammen med kvinner...
... samlet han porselen.
Betalte visst godt for begge deler.
Hvem er da å bebreide?
Alle her ville hjulpet grevinnen slik sekretæren gjorde.
Han hjalp henne også et år senere, -
- da de bodde sammen i Lausanne.
Bodde sammen?
Vel, hvorfor ikke?
Skal vi begrave en kvinne levende hvis mannen foretrekker horer?
Det er neppe spørsmål om begravelse.
Grevinnen er nå tross alt her.
Eller mener du at kvinner bør ha like stor frihet som menn?
Jeg antar det... jo, det syns jeg.
Grev Olenski deler åpenbart dette moderne syn.
Han har visst aldri løftet en finger for å få henne tilbake.
Tre dager senere skjer det utenkelige -
- at Mrs. Mingott sendte ut invitasjoner -
- til gallamiddag.
En slik anledning krevde stor omtanke.
Det korrekte sølvtøy.
To ekstra lakeier, dobbelt servise for hver rett.
Og en romersk punsj imellom.
Middagen New York leste om på invitasjonen -
- var for å treffe grevinne Olenska.
Og New York sa nei takk.
"Beklager, ikke anledning."
Også fra vår egen familie.
De bryr seg ikke engang om å skjule sin motvilje mot grevinnen!
De levde i en slags hieroglyfisk verden.
Intet ble kalt ved sitt rette navn.
Men formidlet via et sett arbitrære tegn.
Archer kjente signalene.
De var ikke subtile, ei heller ment å være det.
De var mer enn en korreks.
De betydde utslettelse.
Det fantes én appellinstans.
Han kunne tale deres sak for van der Luydens.
Og du tror det hele er et resultat av innblanding fra...
Larry Lefferts. Jeg er sikker.
Van der Luydens residerte over alle byens familier -
- i et slags overjordisk halvlys.
Archer appellerte til deres utsøkte sans for stamme-orden.
Og han var direkte.
Straks hans Gertrude fatter mistanke til ham for... ting, -
- avleder Larry med manøvre for å vise hvor moralsk han er.
Det er prinsippet jeg misliker.
Hvis et medlem av en kjent familie støttes av sin familie, -
- bør det være opp og avgjort.
Fornærmelsen mot grevinnen fordret at vi tok kontakt.
Vi skal ha en middag for vår fetter, hertugen av St. Austrey.
Han ankommer neste uke på "The Russia".
Det vil glede Louisa like meget som meg-
- om grevinnen lar oss inkludere henne blant gjestene.
Anledningen var høytidelig, -
- men grevinnen ankom ganske sent, -
- og signaliserte slik en utilsiktet likegladhet.
Hun gjorde en bedagelig entré i salongen -
- hvor New Yorks mest utsøkte forsamling ventet.
Grevinne Olenska!
God aften!
Så hyggelig å se Dem her!
Hertugen av St. Austrey... grevinne Olenska!
Trevenna-serviset var tatt frem.
Og van der Luyden Lowestoft fra Det øst-indiske kompani.
Middag hos van der Luydens var i beste fall ingen bagatell.
Middag med deres fetter, hertugen, -
- var nesten en religiøs høytidsstund.
Når det passet van der Luydens, -
- visste de å gi en lærepenge.
Unnskyld meg.
Det var ikke vanlig i New Yorks salonger -
- at en kvinne forlater en herre for å søke en annens selskap.
Men grevinnen tok ikke hensyn til dette.
Fortell meg om May.
Kjente du hertugen fra før?
Fra Nice.
Hver vinter. Han elsket å gamble og var ofte på besøk.
Han bruker samme dress hver kveld. Han tror det bringer lykke.
Han er vel den kjedeligste mann jeg har truffet.
Men her ser man visst opp til ham.
Det som interesserer meg mest ved New York-
- er ikke at man blindt følger andres tradisjon.
Men så tåpelig å oppdage Amerika, for så å kopiere andre land.
Tror du Columbus ville giddet dette-
- for å gå i operaen med Lefferts?
Hadde han ant at Lefferts var her, -
- ville "Santa Maria" aldri lagt ut.
Og May? Er hun enig i dette?
Hun sier det iallfall aldri.
Er du veldig forelsket?
- Så mye en mann kan bli. - Fins det en grense?
Jeg har iallfall ikke funnet den.
Et ordentlig kjærlighetsforhold, altså!
Overhodet ikke arrangert?
Har du glemt at man ikke arrangerer ekteskap her?
Ja, jeg beklager.
Jeg gjør av og til slike feil.
Jeg husker ikke alltid at her er alt bra.
Det var ille der jeg kom fra.
Beklager.
Men du vet du er blant venner her.
Ja, det er derfor jeg kom hjem.
Du vil vel være sammen med May?
Allerede omringet av masse rivaler.
Da kan du være her litt lenger.
Ja.
Mr. Urban Dagonet ... grevinne Olenska!
I morgen. Da venter jeg Dem etter fem.
I morgen.
Så snilt av deg å ofre deg for Madame Olenska, kjære Newland.
Jeg ba Henry gå og redde deg.
Jeg tror aldri jeg har sett May nydeligere.
Hertugen synes hun er den vakreste her.
Mr. Archer!
Hvordan liker du dette lille, rare huset?
- For meg er det himmelen. - Nydelig innredet!
En del ting jeg fikk med meg.
Noen usle... rester.
Iallfall mindre dystert enn hos van der Luydens.
Gjør det lettere å være alene.
Jeg har ofte tenkt at de har det dystert.
Men aldri hørt det sagt før.
Liker du virkelig å være alene?
Så lenge mine venner sørger for at jeg ikke er ensom.
Jeg ser du allerede har funnet ditt hjørne.
Sitt ned!
Det er denne tiden jeg liker best.
- Gjør ikke du òg? - Jeg var redd du hadde glemt avtalen.
Beaufort er sikkert ganske spennende.
Han viste meg noen hus.
Jeg må flytte.
Selv om gaten er respektabel nok.
Men ikke fasjonabel.
Er det så viktig?
Blant folk som ikke har noe viktigere fore.
Kanskje jeg har vært for selvstendig.
Egentlig ønsker jeg bare omsorg og trygghet.
Van der Luydens gjør ingen ting halvveis.
Hele New York la seg flatt ut for deg i går.
Så snilt av dem! Et herlig selskap.
Fløte eller sitron?
Sitron, takk.
Van der Luydens er blant de mektigste i New York.
De tar sjelden imot på grunn av Louisas helse.
Kanskje det er grunnen.
- Grunnen? - Til deres innflytelse.
De er så påholdne med seg selv.
Eller hva tror du?
Nei, hva tror du?
Da kan vi hjelpe hverandre.
Men jeg er den som mest trenger hjelp.
Det er så mange allerede-
- som styrer og bestemmer.
Jeg tror de misliker at jeg flytter for meg selv.
Men familien kan jo gi råd.
Veilede deg.
Er New York slik en labyrint?
Jeg trodde byen var rett frem og på tvers.
Tverrgatene har numre, og store plakater på alt.
Alt har plakater, men ikke alle menneskene.
Da må jeg regne med advarsler fra deg også.
De eldre kvinnene liker deg og ønsker å hjelpe.
Så lenge de ikke hører noe ubehagelig.
Er det ingen her som ønsker å høre sannheten?
Virkelig ensomhet er å leve sammen med disse menneskene-
- som bare ønsker forstillelse.
Nei, ikke gråt.
Madame Olenska...
Ellen...
Er det ingen som gråter her heller?
Det er visst ikke nødvendig.
Mr. Archer. God aften!
Vi så Dem ikke i morges, -
- og visste ikke om vi skulle...
Liljekonvaller. Notér det som en fast bestilling.
Og de gule rosene.
De skal få en annen adresse.
Mr. Archer- to separate bestillinger.
- Ekspederes straks? - Straks, sir.
Så skjønt å våkne til liljekonvaller!
Som å være sammen med deg.
- De kom sent i går. - Men du husker det alltid.
Jeg sendte noen roser til din kusine. Var det greit?
Men hun nevnte det ikke.
Kun orkideene fra Mr. Beaufort.
Og en stor kurv nelliker av fetter Henry van der Luyden.
Sender ikke folk blomster i Europa?
Jeg vet at du synes det er lenge.
Men Chivers var forlovet et og et halvt år.
Og Lefferts i to. Mamma ønsker sikkert noe vanlig.
Du har alltid fått din vilje.
Du er snart 22. Fortell din mor hva du vil.
Men det blir det siste hun ber meg om!
Kan vi ikke gjøre som vi selv vil?
Skal vi rømme?
Vil du det- hvorfor ikke?
Du elsker meg. Jeg er så lykkelig!
Hvorfor ikke bli enda lykkeligere?
Det er ikke mulig.
Ellen syntes ringen var så vakker.
At det fantes ikke maken på Rue de la Paix.
Jeg elsker deg, Newland.
Alt du gjør er så spesielt.
Jeg trenger juridisk assistanse i en delikat sak.
Grevinne Olenska vil skille seg fra sin mann.
Hun benekter at hun har tenkt å gifte seg igjen.
Siden jeg selv er forlovet, -
- kan ikke da en annen i firmaet ta seg av saken?
Nettopp derfor, -
- og fordi flere i familien har foreslått deg, -
- ønsker jeg at du tar saken.
En familiesak bør kanskje avgjøres av familien?
Deres holdning er klar.
De er med rette fullstendig imot skilsmisse.
Men grevinne Olenska ønsker likevel en juridisk betenkning.
Men hva skal hun med skilsmisse?
Hun er her- han er der.
Med hele Atlanteren imellom.
Olenski viser seg å ha vært sjenerøs.
Han har alt betalt tilbake en del- uoppfordret.
Hun får aldri en dollar mer.
Selv om hun visstnok ikke bryr seg om pengene.
Det klokeste er vel å gjøre som familien foreslår.
La det hele ligge.
Det må hun få bestemme.
Har du tenkt på konsekvensene hvis hun velger skilsmisse?
- For henne? - For alle.
Greven har bare kommet med vage beskyldninger.
Det blir mye snakk.
Jeg hørte om grevinnen og sekretæren før jeg leste dokumentene.
Det blir ubehagelig.
Ubehagelig?
Er ikke skilsmisse alltid ubehagelig?
- Naturligvis. - Da regner jeg med deg.
Familien kan regne med deg.
At du bruker din innflytelse mot skilsmisse?
Jeg må snakke med grevinnen først.
Jeg forstår deg ikke, Mr. Archer.
Vil du gifte deg inn i en familie truet av skilsmisse?
Jeg tror ikke det har noe med saken å gjøre.
Kan noen levere dette til grevinnen for meg?
Tre dager i Skuytercliff med van der Luydens!
Du bør finne frem pelsen og en varmeflaske.
Møt meg på "Delmonico" på søndag i stedet.
Østerssupé til ære for deg.
Chambre séparée, hyggelige mennesker, kunstnere...
Jeg har ikke truffet én eneste kunstner her.
Jeg kunne presentere deg for et par malere.
Fins det malere i New York?
Jeg tenkte mest på sangere, skuespillere, musikere.
Scenekunstnere.
Min mann hadde alltid så mange.
Kan jeg få gi beskjed i morgen?
Det er for sent nå.
Er dette sent?
Fordi det er ting jeg må drøfte med Mr. Archer.
Newland, får du grevinnen til å ombestemme seg for søndag, -
- kan du komme, du også!
Så du kjenner malere? Bor de i nærheten?
Egentlig ikke.
Men du er interessert?
I Paris og London går jeg aldri glipp av en utstilling.
Det var også masse slikt i mitt liv.
Men nå skal jeg kvitte meg med mitt gamle liv-
- og bli ordentlig amerikaner som alle andre.
Du blir aldri som alle andre.
Jeg vil legge alt det gamle bak meg.
Mr. Letterblair fortalte det.
Mr. Letterblair?
Det var han som ba meg oppsøke deg. For firmaet.
Så du skal ta deg av mine saker?
Så mye lettere å snakke med deg!
Jeg har lest alle dokumentene.
Og brevet fra greven.
Det var sjofelt.
Men hvis han velger strid, -
- kan han komme til å si ting som...
... som kan bli ubehagelig for deg.
Det kan skade deg selv om...
Selv om...?
Selv om de er grunnløse.
Hva ondt kan slike beskyldninger gjøre meg her?
Kanskje mer her enn noe annet sted.
Vår lovgivning tillater skilsmisse, men ikke vår sedvane.
Aldri?
Ikke hvis kvinnen har noe som helst-
- som taler imot henne.
Har eksponert noen form for ukonvensjonell adferd.
Som kan foranledige insinuasjoner.
Ja, familien min forteller meg det.
Vår familie-snart er vi i slekt.
Og du er enig med dem?
Hva har du å tjene på å berede grunnen for skandale?
Min frihet.
Men er ikke du fri?
Min oppgave er å få deg til å se ting-
- slik dine beste venner ser dem.
Jeg må være ærlig.
Noe annet ville vært uetterrettelig.
Det er sant.
Jeg får gjøre som du sier.
Jeg ønsker å hjelpe deg.
Og det gjør du.
God natt, "fetter".
Miss Molly, ikke gråt så bittert!
Glem hva jeg har gjort.
På én betingelse.
Det lover jeg, uansett hva det er.
Aldri et ord mer om kjærlighet til meg.
Det sverger jeg.
Himmelen velsigne deg.
Far vel.
Fascinerende! Hver sesong-samme stykke.
Samme virkning på publikum!
Og bedre enn i London!
Ser du det også når du er ute og reiser?
Jeg ville reist for å slippe unna.
Det var mottagelse hos Mrs. Struthers' på søndag.
Men med champagne og sang fra bordene. Og dans, sies det.
Ordentlig fransk søndag, altså?
Kommer elskeren hennes til å sende henne gule roser i morgen?
Det tenkte jeg også på.
Farvelscenen...
Ja, nettopp!
Den rører meg også.
Jeg pleier å gå etter den scenen, -
- for å få det bildet med meg.
Jeg fikk et brev fra May fra St. Augustine.
De er alltid der om vinteren.
På grunn av morens bronkitt.
Og hva gjør du når May er borte?
Jeg har mitt arbeid.
Jeg vil du skal vite at ditt råd var riktig.
Det kan være så vanskelig av og til.
Jeg er så takknemlig.
Dagen etter lette Newland Archer forgjeves etter gule roser.
Han sendte en seddel til Madame Olenska.
Om han kunne besøke henne samme ettermiddag.
Intet svar den dagen, eller neste.
Og da det kom gule roser igjen, -
- lot Archer dem være.
Først tre dager senere fikk han brev fra henne -
- fra van der Luydens landsted.
"Newland, jeg dro av gårde dagen etter teatret."
"Disse gode venner inviterte meg med."
"Jeg ville tenke over ting i fred og ro."
"Jeg føler meg så trygg her."
"Skulle ønske du var sammen med oss."
Han var blitt invitert med Lefferts en helg på Hudson.
Han håpet det ikke var for sent å svare.
Deres hus lå ikke langt fra van der Luydens.
Jeg kom for å se hva du flykter fra.
Jeg visste du ville komme.
May skrev at hun hadde bedt deg passe på meg.
Er jeg så hjelpeløs?
Eller eier ikke kvinner her behov?
Hva slags behov?
Spør ikke meg. Jeg snakker ikke deres språk.
Henry lot huset stå åpent. Jeg ville så gjerne se det.
Da du skrev, var du ulykkelig.
Ja, men ikke nå når du er her.
- Jeg blir ikke lenge. - Jeg vet det.
Ellen, hvis du virkelig ønsket at jeg skulle komme.
Hvis jeg skal kunne hjelpe deg...
Da må du fortelle hva du flykter fra.
Er det ham du flykter fra?
- Eller ham du ventet på? - Jeg visste ikke at han var her.
Beaufort, denne vei! Madame Olenska venter deg.
Det har virkelig vært litt av en jakt.
Og bare for å si at jeg har funnet det perfekte lille hus for deg.
Det er ikke utlyst for salg, så du må ta det med en gang.
Nå, Archer, på landtur?
Den kvelden lot han de månedlige bøker fra London være.
Vanlige rutiner smakte ham som glødende kull.
Enkelte øyeblikk følte han seg begravd levende under sin fremtid.
Newland, kom sent i morgen. Jeg må forklare. Ellen.
Newland!
- Er det skjedd noe? - Ja.
Jeg måtte snakke med deg.
- Hva er det? - Ingenting.
Fortell hva du gjør hele dagen?
Noen hyggelige folk fra Philadelphia og Baltimore-
- har tatt inn på vertshuset.
Familien Merry anlegger tennisbane.
Men ingen vet noe særlig om spillet ennå.
Jeg har fått meg rekkert, og Kate Merry også.
Jeg ville prøve å overtale deg til å slutte med alt det der.
Og fremskynde vår forlovelse.
Forstår du ikke hvor sterkt jeg ønsker å gifte meg?
Hvorfor drømme bort enda et år?
Jeg tror ikke jeg helt skjønner.
Er det fordi du ikke er sikker på at følelsene vil vare?
Hva i all verden mener du?
Er det en annen?
En annen?
Mellom deg og meg?
La oss snakke åpent ut.
Jeg føler at du har forandret deg siden forlovelsen.
Er det ikke sant, smerter det ikke å snakke om det.
Og er det sant, må vi jo snakke om det.
Har jeg valgt feil, ville jeg da trygle om ekteskap?
Muligens.
Det ville tvinge frem en avgjørelse.
I Newport, for to år siden, før vi ga hverandre løfte, -
- sa alle at det var en annen.
Jeg så dere til og med sammen, -
- på en veranda etter en dans.
Da hun kom inn, så hun så trist ut-
- at jeg syntes synd på henne.
Selv etter at vi ble forlovet, husker jeg...
Er det dette du har vært så opptatt av?
Det er forlengst over!
Er det da noe annet?
Nei! Selvsagt ikke!
Min lykke skal iallfall ikke skje på bekostning av andres.
Hvis du har gitt løfter til noen...
Om hun må skille seg, så gi henne ikke opp på grunn av meg.
Det er ikke gitt løfter.
Ingen som betyr noe.
Det er ingen ting mellom oss.
Det er nettopp derfor jeg vil gifte meg.
Fort!
Han merket at hun falt tilbake i uttrykksløs pikeaktighet.
Samvittigheten hennes var lettet for sin byrde.
Vidunderlig, tenkte han, hvordan så dype følelser -
- kunne eksistere side om side med slik fantasiløshet.
- Lyktes du? - Nei.
Men jeg vil gifte meg i april med din hjelp.
Slik ser familien Mingott det òg.
- Er det virkelig så vanskelig? - Hele familien er vanskelig.
Ingen vil skille seg ut. Da ender de opp som Ellens foreldre.
Nomader. Kontinentale vandrere!
Drar Ellen med seg!
Masse kostbar, men flyktig utdannelse.
Av alle sammen er det bare Ellen som tar etter meg.
Du har et våkent øye.
Hvorfor i all verden giftet du deg ikke med henne?
Hun var ikke tilgjengelig.
Nei, det er riktig.
Og fremdeles ikke.
Og greven-
- har skrevet til Mr. Letterblair.
Han vil ha henne tilbake. På hennes betingelser.
Greven unnskylder seg ikke.
Ellen vil tape mye på å bli her.
Hennes gamle liv, hagene i Nice...
Smykker, musikk og konversasjon.
Hun sier ingen legger merke til henne i Europa.
Men jeg vet det er malt ni portretter av henne.
Alt dette, og en angrende ektemann.
Jeg så henne heller død.
Mener du det?
Ekteskap er ekteskap, og Ellen er fremdeles hustru.
Ellen! Se hvem som er her!
Ja, jeg vet det...
Jeg besøkte din mor for å høre hvor du var.
Siden du ikke svarte, fryktet jeg du var syk.
Han ønsker å gifte seg fort.
Rett fra toget og hit!
Han ber meg bruke all min innflytelse-
- så han kan få sin kjæreste.
Vi får overtale Wellands til å oppfylle hans ønske.
Der kan du se! Rett på problemet, akkurat som meg.
Jeg sa han burde gifte seg med deg.
Og hva sa han da?
Det kan du finne ut selv.
Jeg skulle ønske jeg kunne bli.
Håper vi sees snart.
Jeg følger deg ut.
Når kan jeg få treffe deg?
Nastasia, familien Struthers sender en vogn klokken syv.
God aften.
Hvem er det som sender meg blomster?
Jeg skal ikke på ball. Og jeg er ikke forlovet.
Enkelte mennesker er så latterlige.
Gi dem til den søte familien borte i gaten!
I nesten alt hun sier er det noe sant...
... og usant.
Hva er det bestemor har fortalt deg?
Hun tror du kommer til å vende tilbake til din mann.
Hun tror nok iallfall at du vurderer det.
Man har trodd så mye rart om meg.
Men tror hun jeg vurderer det, da vurderer hun det for meg, -
- slik hun vurderer ditt forslag om å fremskynde bryllupet.
May og jeg snakket åpent ut i Florida.
Antagelig første gang.
Hun ønsker en lang forlovelse så jeg får god tid.
Tid til hva da?
Hun tror jeg vil gifte meg straks-
- for å slippe unna en jeg liker...
... mer.
Tid til å gi avkall på henne så du kan velge en annen?
Hvis jeg ønsker det.
Det var edelt.
Det er latterlig.
Hvorfor det?
Fordi det ikke er noen annen?
Nei. Fordi jeg ikke har tenkt å gifte meg med noen annen.
Denne andre... elsker hun deg?
Det er ingen annen!
Den May tenkte på har aldri vært...
Det må være vognen din.
Jeg må reise snart.
Til Mrs. Struthers?
Ja. Jeg må ta imot invitasjoner ellers blir det så ensomt.
Bli med meg da vel?
May gjettet sannheten.
Det er en annen kvinne.
Bare ikke den hun tror.
Ikke kurtisér meg. Altfor mange har prøvd.
Du er kvinnen jeg ville giftet meg med.
Du, som har gjort det umulig!
Du fikk meg til å gi opp skilsmissen.
I dette hus snakket du om "offer" og å unngå skandale.
For deres skyld gjorde jeg som du sa!
Det var ting i brevet fra din mann...
Jeg har intet å frykte fra det brevet.
Jeg fryktet skandale for familien og deg og May...
Ellen...
Ingen ting er...
Ingen ting er skjedd som er ugjendrivelig.
Jeg er fremdeles fri.
Det kan du bli også.
Kan jeg se May i øynene nå? Og gifte meg?
Du spør ikke henne om det?
Alt annet er for sent.
Lett å si i øyeblikket- men ikke sant!
Jeg forstår deg ikke.
Fordi du har forandret alt for meg.
Du vet ikke om alt du har gjort.
Alt det gode jeg ikke har visst om.
Du gikk i forbønn for meg hos van der Luydens.
Du kunngjorde forlovelsen på ballet-
- slik at jeg ville få to familier bak meg.
Jeg ante ikke hvor skrekkelig folk syntes jeg var.
Det falt meg ikke inn. New York betydde frihet for meg.
Alle virket så vennlige, så glad for å se meg.
Men de forsto ikke hva det ville si å bli fristet, bare du.
Jeg har aldri følt det før.
Og det er bedre enn alt annet jeg har opplevd.
Du blir aldri lykkelig hvis du må være ond.
Jeg vil ikke tvinge deg til noe-
- som er i strid med det jeg elsker i deg.
Jeg kan ikke falle tilbake til slike tanker.
Skal jeg elske deg, må jeg gi avkall på deg.
"Ellen, bestemors telegram ble godt mottatt."
"Hun og mamma ble enige om bryllup etter påske."
"Jeg telegraferer til Newland. Jeg er usigelig lykkelig, kjære."
"Din takknemlige kusine, May."
Det gikk ville rykter helt til bryllupsdagen -
- om at Mrs. Mingott skulle være til stede.
Hun skal ha sendt en snekker for å kontrollere målene på kirkestolen.
Men dette viste seg å være - som damen selv - besværlig.
Så hun nøyde seg med bryllupsfrokosten.
Grevinne Olenska meldte avbud.
Hun skulle ut og reise med en tante.
Men ga brudeparet et utsøkt stykke gammelt kniplingsarbeid.
To eldre tanter i Rhinebeck -
- tilbød dem losji for hvetebrødsdagene.
Lån av landsens hus ble betraktet som veldig "engelsk", -
- så de tok imot tilbudet.
Da huset viste seg å være ubeboelig, -
- tilbød Henry van der Luyden dem et gammelt hus i nærheten.
May aksepterte tilbudet for å overraske sin mann.
Kusine Ellen hadde nevnt det.
Hun sa det var det eneste hus i Amerika -
- hvor hun kunne være fullstendig lykkelig.
De reiste til de vanlige stedene hvor May aldri hadde vært.
I London bestilte Archer klær, -
- og de gikk på Nasjonalgalleriet og på teater.
Jeg håper jeg ikke ser latterlig ut. Jeg har aldri spist ute i London.
Engelske kvinner kler seg vel som alle andre?
Men de går jo på teater i gamle ballkjoler- og barhodet!
Kanskje de sparer de nye kjolene for hjemmebruk.
- Da burde ikke jeg hatt denne. - Du tar deg så godt ut!
Virkelig nydelig!
I Paris bestilte hun sine klær.
Kofferter fulle av kjoler fra Worth.
De besøkte Tuileriene.
Mays hender ble kopiert i marmor i Roches atelier.
Det hendte de spiste ute.
Tok De virkelig skrivekurs hos Maupassant?
Dessverre ble jeg anbefalt ikke å skrive.
Archer gikk opp i sitt ekteskap -
- men falt òg tilbake til nedarvede forestillinger om ektestanden.
Det var lettere å følge tradisjonen.
Ingen grunn til å frigjøre en kone som følte seg fri.
I London fikk vi bare tid til én dag på "National".
Vi hadde en hyggelig prat.
Interessant fyr. Vi snakket om bøker og litt av hvert.
Jeg tenkte å be ham til middag.
- Franskmannen? - Ja.
Jeg fikk ikke snakket med ham. Men var ikke han litt simpel?
Simpel?
Jeg synes han virket forstandig.
Det ville vel ikke jeg lagt merke til.
Da inviterer jeg ham ikke.
Med en gysning forsto han at i fremtiden -
- ville mange problemer la seg løse på samme måte.
De første 6 månedene av ekteskapet ble regnet som de vanskeligste.
Deretter skulle de harde kantene være rundet av.
Men Mays press begynte alt å slite ned -
- de ujevnheter han ønsket å beholde.
Når det gjaldt galskapen med Madame Olenska, -
- trente Archer seg til å huske det som sitt siste eksperiment.
Hun festnet seg i hans erindring som det mest klagende -
- og bitreste i en lang rekke gjenferd.
Meget behendig!
Ja, men det er det eneste mål hun kommer til å treffe.
Ingen kunne misunne May hennes triumfer.
Hun ga inntrykk av å ta dem med uforstyrrelig ro.
Men hva om hennes ro og vennlighet-
- kun var en negasjon, -
- et teppe hun senket ned foran en tomhet.
Archer følte at han aldri hadde løftet på det teppet.
Ganske forbløffende?
Er det ikke Julius Beaufort som donerer klubbens premier?
Den kan ligne ham!
Litt av et arvestykke!
Testamentér den til din eldste datter.
Hva? Blir det ingen døtre? Bare sønner?
Kan jeg ikke si det heller? Hun rødmer!
Ellen! Er du ovenpå?
Hun er kommet fra Portsmouth på besøk.
Hun vil ikke bli i Newport.
At hun holder ut med disse Blenkers!
Men jeg ga opp å krangle med unge mennesker for 50 år siden.
Unnskyld, men miss Ellen er ikke inne.
- Er hun gått? - Hun gikk ned til stranden.
Løp ned og hent henne!
Så sladrer May og jeg om Julius Beaufort.
Hun vil så gjerne treffe dere begge.
Har Beaufort virkelig gitt Annie Ring et diamantarmbånd?
Han hadde hørt navnet hennes ofte nok det siste halvannet år.
Og han kjente til de viktigste hendelser i hennes liv.
Men han hørte lite engasjert på beretningene.
Som det var erindringer om en som forlengst var død.
Men fortiden trådte på ny inn i nuet.
Slik som i de nylig oppdagede hulene i Toscana.
Der hadde barn tent kornnek -
- og sett gamle bilder på veggene.
Han ga seg selv én sjanse.
Hvis hun snudde seg før båten krysset Lime Rock fyr.
Da ville han gå ut til henne.
Så synd du ikke fant henne.
Men jeg hører hun er så forandret.
Likegyldig overfor sine venner.
Sommerferier i Portsmouth.
Kanskje vi alltid har kjedet henne.
Kanskje hun ville blitt lykkeligere hos sin mann.
Har aldri hørt deg være ondskapsfull før!
Selv ikke djevler synes mennesker har det bedre i helvete.
Da skulle hun ikke ha giftet seg ute.
Selskap for Blenkers?
Fra Portsmouth, tror jeg. Dem grevinne Olenska bor hos.
"Prof. og Mrs. Emerson Sillerton gjør seg den ære, ons. kl. 3 presis, -
- å motta Mrs. og Mr. Blenker."
"Red Gables, Catherine Street."
Jeg tror ikke vi kan avslå.
Hvorfor ikke?
Han er arkeolog og...
Og Sillerton Jacksons fetter.
- Noen må gå. - Jeg. Og Jane, hvorfor ikke bli med?
Kusine Ellen kommer sikkert.
Newland, du kan finne på et eller annet...
Jeg sparer det til en annen gang.
Kanskje jeg drar ut på gården for å ordne med den nye hesten.
Jacksons la iallfall ikke selskapet sitt på Cup Race-dagen.
Unnskyld, ringte De? Jeg lå og sov i hengekøyen.
Jeg mente ikke å forstyrre.
Er du miss Blenker? Jeg er Newland Archer.
Jeg har hørt så mye om Dem.
Jeg skulle se på en hest.
Stakk bare innom. Men det er ingen her.
Alle er i selskap.
Unntatt meg med feber og grevinne Olenska.
De fant parasollen!
Det er den fineste-camé rouge.
Nydelig!
Måtte grevinnen reise?
Hun fikk telegram fra Boston.
Hun ble visst borte i to dager.
Er hun ikke fin på håret?
Hun ligner på Sir Walter Scott.
Jeg skal til Boston i morgen.
Vet du hvor hun holder til?
Jeg er her i forretninger.
Nettopp kommet.
- Annerledes på håret? - Tjenestepiken er ikke med.
Jeg skulle bare være her i to dager.
Du reiser alene?
Ja. Hvordan det?
Syns du det er litt farlig?
Ukonvensjonelt.
Ja, men jeg har gjort noe som er enda mer...
... ukonvensjonelt.
Jeg nektet å ta imot penger som var mine.
Noen kom med et tilbud?
Hva var betingelsene?
- Jeg avslo. - Få høre betingelsene.
Til å leve med, egentlig.
Spise sammen med ham en gang i blant.
Han vil ha deg tilbake for enhver pris?
Det er en høy pris.
Iallfall for meg.
- Så du kom hit for å treffe ham? - Min mann- her! Nei!
Han sendte en.
Sekretæren?
Ja.
Han er her fremdeles.
Han ville vente i tilfelle jeg ombestemte meg.
Du har ikke forandret deg, Newland.
Jo, inntil jeg så deg igjen.
Gi meg denne dagen.
Jeg skal ikke si et ord hvis du ikke vil.
Jeg vil være sammen med deg.
Du må vekk fra ham. Kommer han på hotellet?
- Klokken 11. - Da må vi gå nå.
Jeg må legge beskjed på hotellet.
Skriv på dette.
Jeg har papir. Alt er forutbestemt.
Og har du sette denne? En ny stylografisk penn.
Som når man rister ned kvikksølvet i termometeret.
Den virker ikke!
- Skal jeg levere det? - Straks tilbake.
Hvorfor kom du ikke ned på stranden da jeg var på besøk?
Fordi du ikke snudde deg.
Jeg sverget å ikke rope på deg hvis du ikke snudde deg.
Jeg lot være å snu meg med vilje.
Du visste det?
Jeg kjente igjen vognen din.
Så jeg gikk ned på stranden.
Så langt vekk fra meg som mulig?
Det er nytteløst.
Jeg vil bare være ærlig.
Som du alltid beundret Julius Beaufort for?
Alltid mer ærlig enn oss andre?
Vi manglet karakter... egenart...
Hvorfor reiser du ikke tilbake til Europa?
Jeg tror det er på grunn av deg.
Jeg giftet meg med en kvinne på ordre fra en annen.
Du lovet å ikke si slike ting i dag.
Jeg kan ikke holde det løftet.
Hva med May og hennes følelser?
Hvis du bruker mitt ekteskap som en slags seier for oss, -
- da kan du like godt gå tilbake til ham.
Du ga meg det første glimt av et ekte liv.
Så ba du meg fortsette med et falskt.
Det er ikke til å holde ut.
Jeg holder det ut.
Hva er vitsen? Du går tilbake.
Ikke ennå.
- Ikke så lenge vi begge orker det. - Dette er ikke noe liv for deg.
Så lenge det er en del av ditt.
Du går ikke tilbake?
Jeg går ikke tilbake.
Han så henne igjen på teatret eller ved en mottagelse.
Kanskje de fikk være alene et eller annet sted.
Han kunne ikke leve hvis han ikke fikk treffe henne.
Mr. Archer?
Ja.
Mitt navn er Rivière. Vi spiste middag i Paris i fjor.
Unnskyld, det var helt borte for meg.
Jeg hadde den fordel at jeg så Dem i Boston i går.
Jeg er her på vegne av grev Olenski.
For jeg trodde at hun ville vende tilbake til ham.
Men jeg skjønner ikke riktig-
- hvorfor De oppsøker meg.
Hun har forandret seg.
De kjenner henne fra før?
Ja. Greven ville ikke gitt et slikt oppdrag til en fremmed.
Denne forandringen De nevnte...
Kanskje fordi jeg så henne første gang...
Hun er jo amerikaner.
Hun giftet seg i god tro.
Det var en "tro" greven ikke forsto stort av.
Så hennes tro ble... détruit?
Knust.
Ødelagt.
Vendte hun tilbake til Europa, ville livet bli meget komfortabelt.
Med store offer.
Og antagelig lite håp.
Jeg vil selvsagt oppfylle min avtale med greven-
- og oppsøke familien-
- og presentere hans forslag vedrørende grevinnen.
Men jeg vil be Dem bruke Deres innflytelse hos dem.
Jeg trygler Dem, ikke la henne reise tilbake.
Da gamle Mrs. Baxter Pennilov døde, -
- fant de en stående bestilling på 48 kjoler ferdig innpakket.
Da sørgetiden var over, bar døtrene kjolene på konsert-
- uten å gi inntrykk av å være for moderne.
Han skrev til henne en gang i Washington.
Bare noen få linjer om når de skulle treffes.
Hun svarte: "Ikke ennå."
Jeg tror det var Julius Beaufort som lanserte moten.
Konen fikk kaste på seg klærne straks de ankom.
Regina måtte sette inn all sin eleganse for ikke å ligne...
- Rivalinnene? - For eksempel Annie Ring.
Forsiktig, kjære.
Alle vet det.
Beaufort hadde "ærend" overalt.
Og nå som "virksomheten" er slutt, blir det avsløringer.
Er det virkelig så ille?
Jeg har knapt hørt om noe verre.
De fleste vi kjenner vil få seg en smell.
Meget vanskelig for Regina.
Og det er virkelig synd at grevinne Olenska avslo sin manns tilbud.
Hvorfor det?
Hva skal hun for eksempel leve av?
- Nå som Beaufort... - Hva mener du med det... sir?
Pengene hennes er investert hos Beaufort.
Og understøttelsen fra familien er så redusert...
Hun må jo ha noe.
Litt har hun.
Etter at gjelden er betalt.
Familien lyttet til M. Rivière og vurderte grevens tilbud nøye.
Hvis man ønsker henne som Beauforts elskerinne-
- og ikke som en anstendig hustru... flott!
Hun går ikke tilbake.
Det er din oppfatning.
Da er vel du bedre orientert.
Hun kan vel bevege Catherine Mingott til økonomisk støtte.
Resten av familien er neppe interessert i å beholde henne her.
Hun får finne sitte eget "nivå".
Det ryker av lampen. Det må tjenerne ordne.
Beklager.
Jeg må til Washington noen dager.
Når da?
I morgen. Beklager. Jeg skulle sagt det før.
I forretninger?
En patentsak for høyesterett.
Jeg fikk nettopp papirene fra Letterblair.
Blås! Det høres så komplisert ut.
Det er vanskelig nok med denne lampen.
Du vil ha godt av litt forandring.
Og så må du besøke Ellen.
Unnskyld, madam, men dette kom mens De var ute.
Kan du ta deg av dette, Agnes?
Bestemor har fått slag.
Slag? Latterlig.
Jeg sa det bare var litt for mye takkefest.
Dr. Bencomb insisterte på å varsle alle, -
- som ved kunngjøring av testamente.
Så søtt av dere å komme!
Eller var det for å arve?
- Bestemor, nå sjokkerer du! - Nei, dette er forårsaket av sjokk.
Det er Regina Beauforts skyld.
Hun kom hit i går kveld og spurte meg.
Hun hadde den frekkhet...
... å be meg støtte Julius.
"Ikke svikt ham, " sa hun.
"Støtt dem i familien som er av noe ringere herkomst."
Hvis du støtter Julius, hjelper du familien gjennom.
Hvis ikke, da blir alle, -
- hver eneste én av oss, brakt i vanære.
Jeg sa til henne:
"Ære har alltid vært ære."
"Og ærlighet alltid ærlighet i Manson Mingotts hus."
"Og slik blir det til jeg bæres ut med bena først."
Og vet dere hva hun sa? "Men hva med mitt navn, tante!"
Men mitt navn, tante! Jeg heter jo Regina Townsend!
Og jeg sa til henne:
"Ditt navn var Beaufort da han overøste deg med smykker".
"Og det forblir Beaufort nå som han har overøst deg med skam!"
Så jeg kollapset.
Brøt sammen.
Og nå kommer det familie fra alle kanter.
Forventer en begravelse, og full forpleining.
Bencomb har sendt ut masse kort.
Kan vi være til noen hjelp?
Ellen kommer. På min anmodning.
I ettermiddag. Hvis dere kunne hente henne.
Hvis May sender vognen, kan jeg ta ferjen.
Tusen takk.
Der kan du se, bestemor! Alt ordner seg.
Tusen takk, velsigne deg!
Hvordan kan du hente Ellen hvis du skal til Washington?
Jeg reiser ikke. Saken er utsatt.
Fikk høre det av Letterblair i morges.
Utsatt? Så underlig!
Mamma fikk også beskjed fra ham i morges.
Han var bekymret for bestemor, men måtte reise.
En patentsak for høyesterett-som du sa!
Ja. Letterblair bestemte seg for å ta saken selv.
Så den ble altså ikke utsatt?
Nei, men det ble reisen.
Han visste at det var to timer med ferje og vogn -
- fra Pennsylvania-terminalen tilbake til Mrs. Mingott.
Antagelig drøye to timer.
- Du ventet meg ikke i dag? - Nei.
Jeg holdt på å reise til Washington for å treffe deg.
Bestemor Mingott sendte meg. Hun er blitt mye bedre.
Jeg husket deg nesten ikke.
Husket meg ikke?
Jeg mener... sånn er det hver gang.
Du skjer meg på nytt.
Jeg vet det.
For meg også.
Ellen, vi kan ikke fortsette slik.
- Vi kan ikke tillate oss å drømme. - Vi må kunne være sammen.
Jeg kan aldri bli din hustru. Vil du ha meg som din elskerinne?
Jeg har lyst til å reise vekk sammen med deg...
Til en verden hvor slike ord ikke finnes.
Hvor er det landet? Har du vært der?
Fins det noen lykke for oss- bak ryggen på dem som stoler på oss?
Du har aldri klart å heve deg over det.
Det har jeg.
Jeg vet hvordan det er der. Det er ikke noe sted for oss.
Hvorfor stopper vi? Vi er ikke fremme.
Jeg går av her.
Du hadde rett. Jeg skulle ikke kommet.
Hva er det du leser?
En bok om Japan.
Hvorfor det?
Jeg vet ikke.
Fordi det er et annerledes land.
Før leste du dikt for meg!
Newland, du blir dødssyk!
Men så gikk det opp for ham - "Jeg er død".
"Jeg har vært død i mange måneder."
Så kom han til å tenke på at hun kunne dø.
Folk døde. Unge, friske mennesker...
Hun kunne dø, og så var han fri.
Newland?
Ellen, jeg måtte treffe deg.
Jeg visste ikke når du skulle reise.
Jeg reiser ikke. Bestemor har bedt meg se til henne.
Da må vi snakke sammen nå.
Jeg må til Regina Beaufort. Jeg fikk låne vognen.
Hun sier Julius Beaufort er en kjeltring.
Men det er min mann òg. Likevel skal jeg tilbake til ham.
Bare bestemor forstår. Så jeg har noe å leve av.
Hvor kan vi treffes alene?
- I New York? - Alene!
Kunstmuseet i parken?
Halv tre i morgen. Ved inngangen.
Du kom til New York fordi du var redd.
For å komme til Washington?
Jeg trodde det var tryggere.
Trygg for meg?
Ellen?
Trygg for din kjærlighet?
Skal jeg besøke deg og så reise hjem?
Besøk meg én gang.
Når da?
I morgen.
I overmorgen.
Unnskyld at jeg er sen. Du ble vel ikke engstelig?
Er det sent?
Over syv. Jeg ble lenger fordi Ellen kom.
Vi hadde en så hyggelig prat.
Den gamle gode Ellen.
Bestemor var meget sjarmert.
Men man skjønner at familien har vært irritert av og til.
Skal vi spise ute i kveld?
Du har ikke kysset meg i dag.
Det var skikken i New York at bruden opptrådte i brudekjole -
- de første par årene etter bryllupet.
Men etter at de kom tilbake fra Europa, -
- hadde ikke May båret den før i kveld.
May, jeg er lei for det. Jeg har slik hodepine.
Ikke si det til noen. La oss dra hjem.
Burde du ikke hvile?
Så ille er det ikke.
Og jeg har noe viktig å fortelle deg.
Det er noe jeg er nødt til å fortelle.
Om meg selv.
Madame Olenska...
Hvorfor skal vi snakke om Ellen i kveld?
- Jeg skulle fortalt dette før. - Er det virkelig nødvendig?
Jeg har vært urettferdig mot henne.
Du har skjønt henne bedre enn oss.
Men spiller det noen rolle nå som det er over?
Hva mener du med "over"?
Hun reiser jo tilbake til Europa.
Bestemor er enig.
Hun er skuffet, men har gjort Ellen økonomisk uavhengig av greven.
Jeg trodde du hadde hørt det på kontoret.
Det er ikke mulig.
Hun kunne vel klart seg på pengene fra bestemor, -
- men hun har vel gitt opp.
Hvordan vet du dette?
Fra Ellen. Jeg traff henne jo hos bestemor.
Fortalte hun deg det i går?
Nei. Hun sendte et lite brev i ettermiddag.
Vil du se det?
Jeg trodde du visste det.
"Kjære May. Jeg har latt bestemor forstå at jeg ikke kunne bli lenge."
"Og hun har vært like vennlig som alltid."
"Hvis jeg vender tilbake til Europa, må jeg leve alene."
"Jeg drar til Washington og pakker og reiser neste uke."
"Vær snill mot bestemor når jeg er borte."
"Like snill som du alltid har vært mot meg."
"Prøver noen av mine venner å få meg til å ombestemme meg, "-
- "fortell dem at det er nytteløst."
Hvorfor skrev hun dette?
Antagelig fordi vi snakket sammen i går.
Om hva da?
Jeg sa at jeg kanskje hadde gjort henne urett.
Og ikke forstått hvor vanskelig hun hadde hatt det.
At jeg visste at du var en venn hun kunne regne med.
Og at vi to så likt på dette.
Hun forsto hvorfor jeg sa dette.
Jeg tror hun forstår alt.
Jeg har også vondt i hodet.
God natt.
For et ungt par var det en stor begivenhet-
- å gi sin første middag.
Det var ikke noe man tok lett på.
Innleid mesterkokk og tjenere, og roser fra Henderson.
Romersk punsj, og menyer på gullkantede kort.
En stor triumf var det at van der Luydens, på Mays anmodning, -
- ble i byen for å være til stede ved hennes avskjedsmiddag -
- for grevinne Olenska.
Archer så på alle de harmløst utseende ved bordet-
- som en gjeng med tause konspiratører, -
- med ham selv og Ellen som mål.
Han regnet med at han i månedsvis -
- hadde vært observert av utallige øyne og ører.
Han forsto at adskillelsen fra den som delte hans skyld -
- var blitt oppnådd.
At hele stammen var kommet hans kone til unnsetning.
Han var fange i en bevoktet leir.
Regina er syk.
Men det hindrer ikke Beaufort i å kurtisere Annie Ring.
Beaufort burde dra til Reginas lille sted i Nord-Carolina.
Og nøkkelen til hans befrielse kom i posten dagen før.
Uåpnet.
Kanskje han blir her for å utfordre alle dem som er rasende.
Kanskje han satser på en politisk karriere.
Da blir vel Annie Ring hans førstedame?
Var reisen fra Washington slitsom?
Det var skrekkelig varmt på toget.
Men alle reiser har sine plager.
Det er likevel godt å komme seg unna.
Jeg har tenkt å reise en hel del selv.
Hva med en liten utflukt?
Athen, Smyrna, kanskje... Konstantinopel.
Kanskje det!
Men ikke Napoli.
Dr. Bencomb sier det er febersykdom der.
Åh, jaså... i Napoli?
- Vel, da har vi jo India. - Der trenger man minst tre uker.
Beaufort blir ikke invitert lenger, -
- men han har åpenbart en viss posisjon.
Horisontal, hører jeg.
Snart slåss vel barna våre om invitasjoner til svindlerens hjem-
- og gifter seg med bastardene hans.
Litt forsiktig nå, mine herrer.
Vi tillater jo vulgære kvinner.
Til et visst punkt.
Men skulle vi tolerere slike menn, da...
Det er alltid dem som har de verste kokkene-
- som er redd for å bli forgiftet når de spiser ute.
Jeg trodde Lefferts var litt mer raffinert.
Men stil er ikke alltid påkrevet.
Bare man kan trinnene...
Jeg har aldri før hørt Lefferts dyrke kristen manndom slik.
Indignasjon skaper veltalenhet like effektivt som frykt.
Trykket hjemme må være nådeløst.
Tenk at jeg skulle få høre en slik lovsang for hjemmet!
Min mor har en bronseminiatyr av Venus fra Milo...
Den tause organisasjon som holdt denne lille verden samlet-
- lot sine meninger høres.
Men hadde aldri stilt spørsmål ved Madame Olenskas opptreden.
Ei heller Archers troskap.
Og aldri hverken hørt om, eller tenkt seg muligheten av -
- noe i nærheten av det motsatte.
Av den ubesværede utførelse av ritualet forsto Archer -
- at hele New York trodde at han var Madame Olenskas elsker.
Og han forsto for første gang at hans kone også trodde det.
Du må komme og besøke meg.
Jeg skriver og forteller hvor jeg holder til.
Skal jeg følge deg til vognen?
Vi kjører Ellen hjem.
Far vel!
Da sees vi snart i Paris.
Hvis du og May kunne komme...
Skal vi komme oss av gårde?
Praktfull kveld, Newland.
God natt, Sillerton... Larry!
Det gikk jo alle tiders?
- Får jeg snakke litt med deg? - Ja. Men er du ikke trett?
Nei. Jeg vil være litt hos deg.
Hvis du orker det...
... så er det noe jeg har villet snakke med deg om.
Jeg forsøkte her forleden.
- Ja, noe om deg selv. - Om meg selv, ja.
Det er så vanskelig å finne de rette ordene.
Men det er det at jeg føler meg-
- så skrekkelig trett for tiden.
Det blir bare verre for hver dag som går.
Og jeg tenkte det ville være bedre for alle med en pause.
Og slutte som advokat?
Ja, blant annet.
Men også...
... komme litt vekk.
Jeg har lyst til å reise.
Til Europa, eller?
Kanskje enda lenger.
Hvor langt da?
Jeg aner ikke, kanskje...
India eller Japan.
Så langt?
Det kan du nok ikke, kjære.
Da må du ta med deg meg.
Hvis legene tillater det. Og det gjør de nok ikke.
Newland...
Jeg har vært sikker siden i morges, -
- og jeg har lengtet etter å fortelle det.
- Åh, kjære deg. - Du har ikke skjønt det?
Nei. Jeg hadde jo håpet, men...
Har du fortalt noen andre det?
Bare mamma og din mor.
Og Ellen.
Jeg fortalte at vi hadde hatt en fin samtale.
Skulle jeg ikke fortalt henne det?
Hvorfor ikke?
Det var jo to uker siden?
Jeg syntes du sa du først var sikker i dag.
Nei. Jeg var ikke sikker da.
Men jeg sa at jeg var.
Og jeg fikk rett.
Det var i dette værelset de viktige ting i hans liv skjedde.
Deres eldste sønn, Theodore, -
- for svak til kirkedåp midtvinters, -
- ble døpt der.
Jeg døper deg i Faderens og Sønnens-
- og Den Hellige Ånds navn.
Det var her Ted tok sine første steg.
Her diskuterte Archer og hans kone barnas fremtid.
Bills interesse for arkeologi.
Marys lidenskap for sport og filantropi.
Teds teft for kunst, som førte til engasjement hos en arkitekt.
Det var i dette værelset Mary hadde kunngjort sin forlovelse.
Med den kjedeligste og mest pålitelige -
- av Larry Lefferts mange sønner.
Og det var her hennes far hadde kysset henne gjennom brudesløret
- før de kjørte motorbil til Grace Church.
Han var en pliktoppfyllende og kjærlig far og en trofast ektemann.
Da May døde av smittsom lungebetennelse, -
- etter å ha pleiet Bill trygt gjennom, -
- sørget han dypt.
Hennes ungdoms verden var gått i stykker, -
- men hadde gjenreist seg uten at hun merket det.
Denne blendende blindhet...
Hennes manglende evne til å oppfatte forandringer, -
- fikk barna til å skjule sine meninger slik Archer gjorde.
Hun døde i troen på den gode verden -
- full av kjærlige og harmoniske hjem som hennes eget.
Newland Archer, i sitt 57. år, -
- sørget over sin fortid - og æret den.
Ja, hallo?
Chicago her!
- Far? - Er det deg, Ted?
Jeg er snart ferdig her, -
- men jeg skal se på noen hager først.
- Hvor da? - I Europa.
Jeg må reise neste onsdag med "Mauritania".
- Og bryllupet? - Annie venter sikkert på meg.
Tilbake den 1. Bryllupet er den 5.
- Du husket datoen! - Jeg håper du kan bli med.
Jeg trenger deg så jeg får med meg det viktigste.
Det blir vår siste far og sønn-reise.
Kan du ringe Cunard i morgen tidlig?
Jeg får ikke avlyst alle mine avtaler.
Atlanteren kaller!
Jeg er i New York mandag og kontakter deg da.
Jeg får se...
Da ordner du billettene.
Jeg lover ikke noe. Jeg skal se...
Jeg reiser ut til Versailles med Tourneur. Blir du med?
Jeg hadde tenkt meg Louvre.
Da møtes vi der. Grevinne Olenska venter oss halv 6.
Hvaforno'?
Har jeg ikke fortalt det?
Jeg måtte love Annie å gjøre tre ting i Paris:
Kjøpe notene til Debussys siste sanger.
Gå på Grand Guignol og besøke Madame Olenska.
Hun var så hjelpsom da Mr. Beaufort sendte henne til Sorbonne.
Var ikke grevinnen venninne med Mr. Beauforts første kone?
Jeg ringte iallfall grevinnen i dag tidlig, -
- presenterte meg som hennes fetter og...
- Sa du at jeg var her? - Selvsagt!
Hvorfor ikke? Hun høres så nydelig ut. Var hun det?
Nydelig?
Jeg vet ikke. Hun var annerledes.
Når han tenkte på Ellen Olenska, -
- var det abstrakt og med et alvor -
- som på en drømmeskikkelse i en bok eller på et bilde.
Hun var blitt det perfekte bilde på alt han var gått glipp av.
Jeg er bare 57 år...
Hadde Mr. Beaufort det virkelig så vanskelig -
- da han ville gifte seg på nytt?
Han hadde forsynt seg svært grådig.
Det er vel ingen som husker dette lenger.
Annie Ring og han fikk iallfall en nydelig datter.
- Du er heldig. - Vi er heldige, mener du.
Ja, selvfølgelig.
Så det er ikke gått så helt galt, alt tatt i betraktning.
Hvordan kan du motstå det?
Jeg var jo imot dine ekteskapsplaner i begynnelsen.
Jeg mener kvinnen du nesten oppga alt for.
Men gjorde det ikke.
Ikke det?
Nei.
Mamma sa hun visste at vi var trygge...
Dagen før hun døde ville hun snakke med meg alene.
Hun sa at vi alltid ville være trygge hos deg.
For den gang hun ba deg om det, -
- ga du opp det du satte høyest.
Hun ba aldri om det.
Hun ba meg aldri om det.
Etter en stund beklaget han ikke lenger Teds indiskresjon.
Det løste opp et jernbånd om hans hjerte -
- å vite at noen hadde gjettet og følt medynk.
Og at det skulle vise seg å være hans hustru beveget ham usigelig.
Portneren sier det er i 3. etasje.
Må være den med markisene.
Klokken er snart seks.
Jeg tror jeg setter meg litt.
Blir du ikke med?
- Ikke i det hele tatt? - Jeg vet ikke.
Det kommer hun ikke til å forstå.
Gå nå, Ted. Kanskje jeg kommer.
Hva skal jeg si til henne?
Har ikke du alltid noe å si?
Jeg sier at du er gammeldags.
Og at du vil gå trappene i stedet for å ta heisen.
Bare si at jeg er gammeldags.
Det burde holde. Gå nå!
Gå nå!
Tilegnet min far Luciano Charles Scorsese